Внесок Європейського Союзу у реформу цивільного сектору безпеки в Україні після 2014 року - Озолінья , Жанета; Рейнгольд , Івета (Інтегровані комунікації, 2019)
У статті розглядаються шляхи того, як Спільна політика безпеки та оборони Європейського Союзу сприяє миру та стабільності в Україні. Починаючи з 2014 року, після Євромайдану та його вимог до європеїзації країни, ЄС та інші міжнародні організації допомагають Україні в її модернізаційних зусиллях. Поширення жорстокого військового конфлікту на Сході України вимагало багатостороннього залучення стратегічних партнерів у трансформації секторів безпеки та оборони, а також активної участі в управлінні конфліктами у східній частині країни. ЄС брав участь у різних ініціативах, пропонованих державами-членами, Спільнотою та Україною. У статті йдеться про те, чи були використані ті інструменти, які складають суть СПБО (Спільна політика безпеки та оборони), та наскільки вигідні ці зусилля для України. У статті також досліджено, які ініціативи СПБО можуть сприяти трансформації сектору безпеки в Україні та які основні комунікаційні канали використовуються для пояснення реформ. Співпрацю України з ЄС розглянуто в історичному контексті. Автори звертають увагу на те, що перші механізми для співпраці з колишніми республіками Радянського Союзу Європейський Союз запропонував ще в 1994 р. Йдеться про програми «ТАСІS» («Технічна допомога для СНД») і «TEMPUS» (схема співпраці між країнами ЄС і країнами-партнерами в галузі вищої освіти), які Україна використала частково. Розглянуто також співпрацю України з ЄС у межах Консультативної місії Європейського Союзу (EUAM) в Україні, метою якої було сприяння трансформації сектору цивільної безпеки. Стаття наводить короткий огляд інструментів, які ЄС має у своєму розпорядженні для співпраці з іншими країнами в секторі цивільної безпеки. Розглянуто результати роботи ЄС в Україні після 2014 року, коли Консультативна місія Європейського Союзу в Україні почала діяти. Наведено перелік питань, які варто розглянути в майбутньому.